I tidigare avsnitt:
Jag har ett förslag. Jag kan hjälpa Charlie -
- om du kan hjälpa mig att få tillgång till sheriffmyndigheten.
- Vem har du berättat det för? - Wyatt!
- Max! - Förklara det här.
Jag vill stötta dig, men då måste du berätta sanningen.
Bara då kan det här fungera.
- Jag kan inte berätta. - Jag behöver tänka.
Jag ska hitta Rosas mördare och se till att personen straffas.
Jag dödade dem inte, Isobel. Du vet vem.
- Det var Isobel, eller hur? - Ja.
Jag vill aldrig mer se dig.
Detta är det konfidentiella fallet 9-2278 -
- rörande en oidentifierad person från kraschen i Roswell.
Jag, överstelöjtnant Harlan Manes, ledare för Project Shepherd -
- kommer att övervaka dagens ingrepp och dokumentera alla fynd -
- i enlighet med min jurisdiktion. Allt ska katalogiseras.
Påbörjar laparotomi.
- Har ni sett den här symbolen förut? - Vi har aldrig sett nåt av det här.
Sorgearbetet har fem stadier.
Först kommer förnekelse, men det är länge sen.
Det andra stadiet är ilska.
Jag är inte vid det tredje än.
Jag kanske aldrig når dit.
För ärligt talat...
...känns ilska mycket bättre än ledsamhet.
Den här ilskan har blivit min bästa vän.
Den är mitt bränsle. Den är min pansar.
"Har du funderat på mitt förslag? Inväntar information."
Hej.
- Du sov över. - Inte med flit.
Jag planerade en inte alls skamfylld hemgång mitt i natten -
- men jag fick nog ett glas för mycket i går.
- Cam... - Nej, vi behöver inte prata om det.
Jag förstår att du bara behövde en trygg hamn -
- och du är bara ett klösträd för mig, Evans.
Uppfattat.
Jag måste till jobbet.
Nån kostymnisse ska utvärdera mitt psykiska tillstånd.
Det har bara gått en vecka. Och du blev skjuten -
- sköt sönder Wyatt Longs knä, försvann före förhöret -
- sydde ihop dig själv och vägrade prata med din partner om det.
Det går faktiskt att vara för macho.
Jag var motsatsen till macho. Jag har latrofobi.
Du är rädd för läkare. Just det.
Du jobbar från nio till vem vet.
Här hänger bara lokalbor, så vi försöker hålla knäppskallarna borta.
Inga foliehattar, antenner eller cosplay.
De är inte oskyldiga, intergalaktiska nördar.
De är en sup ifrån att bli den värsta sortens dårar:
Alt-högerns konspiratoriker. Och jag häller upp rediga glas.
Glasklart. Vad är det där för sorts dåre?
Utomjordingarna är här. De har varit här länge.
- De gömmer sig mitt ibland oss. - Det är min sorts dåre.
Jag har sett deras farkost lysa i natten.
Det ordnar sig, mamma.
Jag vaknade och var instängd i en låda och kände bensinlukt.
- Long frågade vem jag berättat för. - Berättat vadå?
Jag vet inte. Jag sa allt det här samma kväll som det hände.
Vi vill bara veta om minnena har klarnat -
- nu när det har gått lite tid sen traumat.
När ringde du sheriffbiträde Evans?
- Jag ringde honom inte. - Så han bara...
...kände på sig att du var i fara och kom som räddaren i nöden?
- Jag hade bara vägarna förbi. - Förbi vadå?
- Lagerlokalen ligger i ingenstans. - Ja, jag gillar tomheten.
Och varför följde du inte rutinerna och kallade på förstärkning?
Du avfyrade ett oregistrerat skjutvapen.
Wyatt Long avrättade en man, försökte grilla en kvinna -
- och sköt mig i armen. Mitt skott var berättigat.
Skriv under pappret så att jag kan sköta mitt förbannade jobb.
- Om du kommer på nåt mer... - Jag har redan sagt allt.
Räddade inte du livet på henne rätt nyss?
I morse sa du att jag behövde en trygg hamn.
Liz Ortecho är min orkan.
- Ge mig en minut... - Jag vill inte, Isobel.
Förlåt, Liz. Jag visste inte.
Jag minns fortfarande inte varför jag gjorde det.
- Snälla... - Hur kan du då be om ursäkt?
Du dödade tre personer. Du borde sitta inlåst, punkt slut.
Men du har inte anmält mig.
Varför inte? Det har ju gått en vecka.
Jag kan varken lita på polisen eller staten.
De får inte rikta blicken mot mig, för då kan de upptäcka min pappa.
Det finns ingen rättvisa.
Min syster dör och vi blir ännu en invandrarfamilj som USA inte vill ha.
Vår avsikt var aldrig att svärta ner henne. Snälla, kan vi prata?
- Jag kan inte sova. Jag blir tokig... - Gud, vad tråkigt att höra.
Vet du vad som gör mig sömnlös?
Du vet inte varför du dödade henne. Hur vet du att du inte gör om det?
Du fick en blackout förra veckan. Det kan eskalera igen.
Och om du skadar nån den här gången är jag medskyldig -
- eftersom jag bevarar din hemlighet.
- Alex? - "Galen forskare" -stilen passar dig.
Vad gör du på sjukhuset? Är allt bra? Du har inte kryckan.
Jag behövde bara vänja mig vid det nya normaltillståndet.
Men jag lär inte börja springa maraton.
Alla ursäkter för att slippa springa låter som en vinst i mina öron.
Jag ville faktiskt träffa dig. Jag har ringt, men...
- Jag har inte kollat mobilen. - Ingen köper den ursäkten.
Maria har lämnat ett meddelande. Har du hört det?
Jag har fullt upp med jobb.
Tydligen. Du är ju här på en lördag.
Maria är för snäll för att klaga, men jag lämnade artighet i Mellanöstern.
Du har varit en kass vän.
- Ursäkta? - Har ni pratat över huvud taget...
...om hur hon har det?
- Jag har varit tankspridd. - Jag fattar.
Det är lätt att bli uppslukad av sina egna problem och sitt jobb.
Men ibland måste man vara människa också.
Ja.
Will var inte heller övertygad förrän han såg bunkern.
- Will? - Smith, gumman.
Vi ville ha fred -
- men utomjordingen sa: "Ingen fred. Dö."
"Independence Day" är bara en film, mamma.
Utomjordingarna ska inte invadera.
Du är en sån glädjedödare ibland.
- Jösses... Kan jag få en jacka? - Javisst.
- Här, ta min. - Hej, Mimi.
- Mamma DeLuca! Jag har saknat dig. - Var tusan har du hållit hus?
Överallt utom här. Förlåt att jag inte har hälsat på.
Saker kommer i vägen. Du behöver inte be om ursäkt.
Det viktiga är att du är här nu, Rosa.
Mamma... Det är Liz.
Du brukade köra oss tre till bion varje helg.
Liz! Jag har inte sett dig sen high school.
Vad snygg du har blivit, bruden.
Vad hände med "jag pallar sanningen"? "Jag avgör mitt eget öde, Michael"?
- "Vad skulle Beyoncé göra, Michael?" - Liz Ortecho hände.
Tänk om det bara är en tidsfråga innan jag skadar fler?
Det var en isolerad händelse för tio år sen.
Var det verkligen det? Förra veckan vaknade jag i öknen -
- utan en aning om hur jag kom dit eller vad jag hade gjort innan.
- Tänk om nästa gång...? - Det ska jag förhindra!
Jag tror dig.
Men det finns nåt inom mig...
...som struntar i vad jag tror.
Jag är livrädd för vad det ska göra härnäst.
Varför sa du inget?
- Jag frågade inte. - Nej, det är inte ditt fel.
Jag ville vara en kul kompis.
Jag älskar att vara det. Jag ville vara det ett tag -
- innan snyfthistorien kom fram.
- Vad har hon för diagnos? - Ingen.
Det är varken tidig demens eller Alzheimers.
Ingen tumör och inga toxiner.
Otaliga gamla, vita, rika läkare -
- har inte så diskret antytt att hon kanske fejkar alltihop.
Är det därför du jobbar så hårt med baren och spådomarna?
Man gör det mesta för att inte mista sina närstående.
Har du funderat på nåt hem?
Nej, då känns det som om jag ger upp. Jag är inte redo för det än.
Du behöver inte göra det här ensam. Vi ska ge henne -
- en ordentlig mamma DeLuca-fest.
Roswells topphits: Pappa spelar barajas med drive in-killen -
- och jag fixar milkshakes.
Hon älskar i och för sig antennerna.
Jag har ju redan sagt att jag inte minns nåt.
En man är död på grund av dig. Du försökte bränna Liz levande.
Jag blev för full, däckade och vaknade här -
- och fick höra av er att jag hade gjort allt det där! Slut.
Har du verkligen så mycket hat inom dig?
När din syster dog förlorade Liz också sin syster.
Men om det handlade om hämnd, så varför dödade du Green?
- Jag vill ha en advokat. - Säg varför.
Evans.
Vi leker inte "snäll snut, elak snut".
Du är ingen snut alls just nu. Du är sjukskriven och han har rättigheter.
Om du får sparken måste jag lära nåt annat pucko vilka munkar jag gillar.
Åk hem.
Din advokat är på väg. Du får skriva ner din version av kvällen.
- Jag sa ju att jag inte minns nåt. - Skriv det, då.
Vill du ha hjälp att stava?
Jag ljuger inte. Jag fick verkligen en blackout.
Men att bli packad och skjuta på en mexikan... Visst, det låter som jag.
Tycker du att det här är roligt? Du dödade nästan Max.
Sheriffbiträde Evans.
Om du inte vore så kass på att sikta skulle du stå åtalad för två mord.
Ja, men det skulle jag aldrig göra. Jag respekterar polisen. Ärligt.
"Blue Lives Matter."
- Vad är det där? - Vadå?
Det där.
Jag vet inte.
Då så. Saturnus ringar, Pastramins hämnd, Shatners shake utan körsbär.
Du kom ihåg, Rosa!
Mamma, jag berättade ju om Rosa.
Jag behöver en nypa luft.
Jag kommer strax.
De här blir mycket godare om man doppar dem i milkshaken.
Du har ett bekymrat ansikte.
Det hade du inte förr.
- Alla är oroliga, Mimi. - Nej, det är inte det.
- Du har en hemlighet. - Jag har redan kommit ut för dig.
Du är lik din pappa i dag.
Jag trodde att vredesrynkorna hade hoppat över en generation.
Det är inte ditt ansikte. Det är din aura.
Jag växte upp med Jesse Manes, Alex.
Jag visste när han hade fått veta för mycket -
- för han kom till skolan med stark, mörk energi runt sig.
Energi från en annan plats.
Vadå för plats?
Nåt gick sönder i den här stan en gång...
...för länge sen. Allt gick i tusen bitar.
Det är inte meningen att vi ska få kontakt med andra världar.
Den andra världen sipprar in i oss och gör oss fula inuti.
Låt den inte förstöra dig som den förstörde din far.
Och som den förstörde stackars Jimmy Valenti.
Vad var det med Jim Valenti?
Vart tog Rosa vägen?
Mimi. Du skulle säga nåt om Jim Valenti.
Jim Valenti... Du vet väl att han är otrogen mot sin fru?
Hon borde få veta det.
- Försvinn. - Jag har saknat dig med.
Det här är inget samtal. Vi är varken släkt eller vänner. Försvinn nu.
Vi måste prata om Isobel. Hon behöver oss.
Ni verkar ha klarat er bra själva medan ni undanhållit allt för mig.
Vi var tvungna att köra iväg Liz. Du skulle ha avslöjat oss.
Du skulle aldrig ha stått ut med att se henne sörja Rosa.
- Det fick inte ni bestämma. - Du var oförmögen!
Tänk om det hade varit Alex Manes?
Tänk om det hade varit mitt fel att Alex stack från stan den sommaren?
Hur länge har du vetat om det?
Ja...
Du har rätt.
Om du hade sett till att Alex åkte ut i krig skulle jag hata dig.
Just det.
Jag är upptagen nu.
- Din mamma verkar må bra. - Ja, verkligen.
Hon är inte alls orolig för hotet från utomjordingarna.
Hon vet att Will Smith kommer att rädda oss.
Varför är du inte argare?
Eller... ledsnare?
Om det vore jag skulle jag bara vilja slå sönder saker.
Jag är arg, men... jag försöker vara mer som mamma.
Alla mina goda egenskaper har jag ärvt av henne.
Alla i den här stan avskydde allt jag var -
- men hon bara accepterade det. Hon lärde mig att älska mig själv.
Ljudet av min egen röst, min knäppa dans -
- och min hudfärg, när jag trodde att vi var de enda svarta i världen.
Men varje dag är det som om... en del av henne bara försvinner.
Då förlorar jag en del av mig själv.
Jag mår bra. Jag har... full rörlighet.
Jag kan göra kontorsjobb. Sheriffen? Sheriff Valenti?
- Kommer jag olägligt? - Ja, lite.
Jag har en mördare som blir skedmatad med Jell-O -
- på sjukhuset i stället för att lida i en cell.
Om du vill prata om Isobel, så tack för omtanken...
- ...men håll dig utanför. - Utanför vadå?
Vårt bråk. Det är en tvillinggrej. Jag kan inte förklara...
Jag vill inte prata om ert bråk.
Jag vill prata om mitt bråk med Isobel. Jag kastade ut henne.
Jag klarade inte av alla lögner. Jag trodde att hon var här.
Jag beklagar.
Hon är inte här.
Ni kanske gör rätt i att göra slut.
Det var inte det jag hoppades på att få höra.
Jag är ledsen, Noah.
Du är schyst. Och du är oerhört fin mot henne.
Såna som du kanske förtjänar bättre än såna som Isobel.
Jag ser en vacker flicka vid din sida i år.
Där tar du nog lite fel, mamma.
Vänta, vänta. Nu klarnar det lite.
Det är en flicka. Hon har fantastiska ben -
- en underbar svans och en gullig liten nos. Det är din beagle.
- Spå Maria nu. - Nej, hon får inte se min framtid.
- Jag hatar spoilers. - Då är det väl Liz tur.
Jo, snälla. Var inte rädd. Jag är finstämd.
- Kom igen. - Okej.
Sist jag läste av din aura var du vid ett vägskäl.
Vad hände? Vilken väg valde du, Rosa?
Nej, mamma... Det är Liz. Vi pratade ju precis om det.
Maria. Det gör inget.
Verkligheten suger. Varför ska vi dra in henne i den?
Du har rätt, Mimi. Sist vi sågs stod jag vid avgrundens rand.
Det var en vändpunkt.
Jag har varit drogfri i tio år nu.
Pappa är stolt. Han hängde upp mitt nykterhetsmärke på fiket.
Jag har läst konstvetenskap i Paris.
Några förhållanden har kraschat. Och några blev episka romanser.
Men framför allt har jag lärt mig att älska mig själv.
Jag hälsar ofta på pappa. Vi gör churropannkakor.
När det känns som om jag tappar fotfästet pratar jag med honom.
Och min syster.
De hjälper mig att hitta ljuset igen.
Du har ett vackert öde. Det har du alltid haft, Rosa.
- Evans. - Maximo!
Jag gjorde som du och riktade om min hjärtesorg till jobbet.
- Du måste släppa Wyatt Long. - Nej.
Jag har en kompis på advokatbyrån som hans pappa har anlitat.
De ska hävda att mordet var självförsvar.
- Det är skitsnack! - Om du vittnar mot honom...
...lär de börja gräva för att misskreditera dig.
Jag döljer ingenting.
De kommer inte att ge sig på dig, utan dina närstående.
De vet att du har försökt skydda Arturo.
Enligt lagen är du skyldig att meddela migrationsmyndigheten...
Ja, jag fattar. Det finns ingen rättvisa. Okej.
Nära!
Det jag älskar med det här stället är att man får fly verkligheten.
Alla behöver få fly ibland.
- Vad hände med blondinen? - Blondinen?
Den elaka... Hon som jagade dig.
Isobel Evans.
Vad sa Rosa...?
Vad sa jag till dig om Isobel Evans?
Du sa att du kände till hennes hemligheter.
Hon berättade nåt för dig. Det skrämde dig.
Du sa inte vad det var, men du tänkte kanske berätta för din pappa.
Det var därför.
Isobel blev orolig. Det var därför det hände.
Vad hände, Rosa?
En huvtröja, ett skärp och "Den store Gatsby".
Grejer du har lämnat hos mig.
Försöker du göra slut?
Man kan nog inte göra slut med ett klösträd.
Men det är nog bäst -
- att vi slutar klösa nu. För gott.
Nu när vi har rett ut det har jag lite ont om vänner just nu.
Jag har bara dig, och jag är ölsugen.
Jag hoppades att du skulle säga så.
"Nåt nytt?"
"Snart."
Hur gammal var du när du gjorde din första tatuering?
Skum fråga, men okej. När jag fyllde 21. Själv?
18. Blomman på min fot. Till minne av min faster.
Och skorpionen med kulsprutan?
Ett fyllevad på permis med mitt förband.
Hur länge har du velat fråga det?
Jag ser kroppen som en karta över våra liv.
Krigsskador...
Tatueringar är de ärr vi själva har valt.
Den här gjorde jag till min syster.
Hon har andra halvan. Två fåglar som äntligen är fria.
Jag visste inte att du hade en syster.
Charlie. På sätt och vis var hon min partner före dig.
Men hon bröt mot reglerna.
Hon sa ifrån för att hon kände att det var det rätta.
Och när hon behövde skyddas ställde jag inte upp.
Nu sitter hon inlåst på grund av mig.
Så... tatueringen har fått en annan betydelse nu.
Din tur.
- Ingen av mina är så där djup. - Symbolen på din axel, då?
Den betyder inget. Det var en grej jag brukade rita när jag var liten.
I böcker, på mina skor, överallt.
Okej. Jag berättade precis om den viktigaste personen i mitt liv.
Menar du att det där bara är en barnteckning?
Jag önskar att det vore mer spännande.
Men jag blev packad på min 21-årsdag och tatuerade mig.
Okej. Jag bad Wyatt Long att skriva ner sitt erkännande...
...och han ritade det här.
Vill du justera ditt svar, Evans?
- Jag har druckit upp ölen. - Evans.
Max!
Vad gör du här ute ensam?
Jag funderade på det du sa om att bryta med Isobel Evans.
Allt förändrades när Isobel berättade sin hemlighet, Liz. Rosa var så rädd.
Sa hon nåt om utomjordingar?
Rosa visste det jag visste och sanningen var skräckinjagande.
De hade riktat in farkosterna. I New York, Washington och Tokyo.
Va...? 2008?
Var Will Smith där?
Vi hade aldrig kunnat besegra rymdslöddret utan vår nationalskatt.
"Independence Day".
Jag måste till labbet. Jag gör ett experiment.
- Visst, gör det. - Jag kommer tillbaka om en halvtimme.
Kan du... möta oss på Sunset Mesa-hemmet?
Det är nog dags.
- Tjabba. - Vakt...!
Angrep du Liz för att hota mig?
Du anar inte vad jag är beredd att göra för att du ska få ditt straff.
Max!
- Hotar du nån som ligger i sträck? - Försvarar du Long?
Wyatt Long är en skithög. Det här rör inte honom.
Jag ifrågasätter din karaktär som polis, man och människa.
Vad står du för?
Du pratade nyss om rättvisa, men du är en hycklare.
Du vill hämnas på Wyatt men har låtit Rosas mördare gå fri i tio år.
Är vissa mord värre än andra?
Wyatt hade ett motiv. Jag försöker skydda dig.
Du har misslyckats.
Det är proverna du tog på mig.
Vad gör du här egentligen, Liz?
Försöker utveckla ett vapen.
Hur skyddar man sig mot en tankeläsare?
Man försvagar henne tills hennes krafter försvinner.
- Då kan hon inte skada nån. - Ska du förgifta henne?
Jag vill utveckla ett serum som dövar era krafter, i motsats till aceton.
Aceton är smärtlindrande.
Du vill skada oss. Jag vet att du vill straffa Isobel...
Ja, hon ska lida för att hon tog Rosas liv!
Men man låser även in brottslingar för att skydda oskyldiga.
Isobel får nya blackouter.
Ska vi bara vänta på nästa mord?
Hon är farlig, Max. Nåt måste göras.
- Ska du strö salt i såren? - Det var fel att dra upp Alex så där.
Det är bara han. Jag är svag för honom.
Det gör mig detsamma.
Jag vill prata om Isobel.
Vi har aldrig pratat om varför hon gjorde som hon gjorde.
- Vi vet inte. Det kan hända igen. - Nej, det händer inte igen.
Det vet du inte. Vi vet ingenting.
Vi borde ge oss av och börja om nån annanstans.
Hur hjälper det henne att ryckas upp från sitt liv och sin man?
Vi kan inte ha liv längre. Vi kan inte vara med dem vi vill vara med.
Vi tre har bara varandra.
För några timmar sen sa du att vi inte ens var släkt.
- Vad har ändrats? - Risken.
Liz utvecklar nåt slags gift mot utomjordingar.
Gör vi inget lär hon använda det. Hon känner sig otrygg med Isobel här.
Ja...
Hon har ju inte fel.
Jag borde inte bli överraskad. Ni har fattat beslut åt mig i tio års tid.
Men vet ni vad?
I dag har jag äntligen fått chansen att tänka själv, och...
Liz har rätt. När jag får blackouter är jag farlig.
Vi kan inte fly från det. Det kommer att följa efter oss.
Jag vägrar låta mig själv skada nån igen. Jag måste stoppas.
Du får inte förgifta dig. Vi vet inte hur det fungerar...
Snälla...
Det här behöver jag:
Från och med nu fattar jag egna beslut om mitt eget liv. Okej?
För som ni märker är ni två är usla på det.
- Den är väl inte så ful? - Tja... Jag kan göra den moderiktig.
Jag pratade med Kyle. Han är skyldig mig en tjänst.
De kan hålla dig tvångsintagen ett litet tag.
Men du blir klassad som en fara för dig själv och andra.
Jag hålls väl inlåst?
Då kan jag inte rymma om jag förvandlas till Dark Willow.
Det här är rätt beslut. Nu får du bara lita på dig själv -
- och dem som älskar dig.
Jag älskar dig.
Vi har stängt.
- Snälla, öppna igen. - Nej, vi har stängt.
Ett glas, inget snack.
- Tack. Jag... - Allvarligt, Guerin.
Du...
Tack för att du ringde. Är det... spriten?
Vi vet inte.
Men hon får hjälp nu. Det är det viktiga.
Jag lämnade henne när hon behövde mig. Vad är jag för make?
Som den bror jag är, antar jag.
Jag struntar i vad du tror att jag förtjänar, Max.
Jag vägrar lämna min fru.
Hon är inlåst.
Kyle har ordnat så att hon inte kommer ut på ett tag.
Du kanske kan vänta lite med att testa giftet på henne. Snälla.
- Jag ska förstöra serumet. - Varför?
Jag blev forskare för att hjälpa människor -
- och förhindra att de gick bort före sin tid.
Det ni gjorde mot Rosa fick mig att glömma det.
Jag vill inte att min hjärna ska jobba så här.
Drivas av hämndbegär. Jag vill inte använda min kunskap till att skada.
Inte ens Isobel.
- Det är ett misstag. - Va?
Jobba vidare med serumet. Du kanske lyckas stoppa det här och bota oss.
Du hade rätt. Isobel är farlig. Det är vi allihop.
Min rättvisekänsla omfattar inte min egen familj.
Jag vill vara mer principfast, men vi tre är ensamma tillsammans.
Jag kan aldrig nånsin svika dem.
Men om nåt händer, och jag inte kan skydda dig och Isobel samtidigt...
...borde du kunna skydda dig själv.
"Undersök Max Evans."
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com